Manā rīcībā ir tikai kustības.
Es nevaru paļauties uz vārdiem, jo man ir gara un plakana mēle,
kas nav labs instruments sarežģītu daudzzilbju skaņu veidošanai.
Tāpēc es šobrīd atrodos te
un gaidu, kad mājās pārnāks Denijs,
gulēdams paša pietaisītā peļķē.
Ei, Enc!
Enco?
Dzirdu viņa balsī raizes.
Kas notika, čomiņ?
Ak, Enc.
Varu saost, ko viņš šodien darījis.
Motoreļļa, degviela... un grilēta vista.
Vari piecelties, draugs?
Esmu ar tevi, draudziņ. Esmu ar tevi.
Labi.
Ja es spētu runāt,
es viņam pateiktu, lai neraizējas.
Reiz TV redzēju dokumentālo filmu par Mongoliju.
Tur tic, ka tad, kad suns ir beidzis savu suņa dzīvi,
nākamreiz viņš pārdzimst kā cilvēks.
Esmu ar tevi, draudziņ.
Nu re.
Es saprotu, ka tad es zaudētu visas savas atmiņas un pieredzi.
Bet man ir plāns.
Mēģināšu savas zināšanas iespiest dvēselē,
nest tās tik dziļi savas esamības dzīlēs,
ka, atvēris acis un palūkojies uz savām jaunajām rokām,
es uzreiz zināšu.
Mans Enco.
Es būšu gatavs.
Es atcerēšos.
Viņš mani izvēlējās no vesela bariņa kucēnu.
Vesela ķepu un astu mudžekļa.
Viņš bija piestājis mūsu saimniecībā mājupceļā no sacīkšu trases Jakimā.
Jau tad es zināju, ka esmu citāds nekā pārējie suņi.
Es dvēselē jutos vairāk kā cilvēks.
Šo. Noteikti šo.
Labākais no metiena. - Viņa vienmēr tā teica.
Mirklīti. Šo mēs grasījāmies paturēt.
Arī viņš vienmēr tā teica.
Cik jāmaksā?
Tā manām acīm pavērās visa mana turpmākā dzīve.
DZĪVE SUŅA ACĪM
Tonij! Atbrauca Denijs.
Tūlīt kaut ko redzēsiet.
Es nezināju, ka tu pirksi suni. - Es arī ne.
Es redzēju uz ceļa zīmi, un mani pārņēma jūtas.
Vai ne, Enco?
"Enco"? Kā Ferrāri. Tas ir superīgi.
Tu nevari rūpēties par suni. Tu nekad neesi mājās.
Sabojāsi mirkli? Mūsu labākais draugs sabojās mirkli.
Ņemšu viņu līdzi. Būs mans veiksmes talismans.
Nāksi šovakar uz koncertu? Iesildīsim pirms The Scoffs klubā Dive.
Nē, viņš nevar. Viņam jārūpējas par jauno kucēnu.
Re, viņš jau tagad nes veiksmi.
Man šorīt piezvanīja, viņiem vajag autobraucēju.
Jā, protams. Jā, atstāšu jums pie vārtiem caurlaidi.
Labi, divas caurlaides.
Kā viņu sauca?
Pareizi.
Man patika manas jaunās mājas.
Te vienīgi nebija zālītes, bet nolēmu iztikt ar to, kas ir.
Enco, nē! Don, es tev atzvanīšu.
Nu... tagad var.
Labi, draugs, dari darbiņu.
Denijs bija neparasti ieinteresēts manos tualetes ieradumos.
Nu. Aiziet.
Nu protams, ka tā.
Labi, čomiņ,
laiks doties pie miera. Rīt liela diena, sacīkstes.
Esi labs suns.
Paguli, labi?
Labi.
Nu jā.
Labi.
Vēlāk uzzināju, ka to sauc "televīzija".
Ar laiku tā man daudz iemācīja par cilvēku izturēšanos.
Bet tonakt tas bija kā logs uz pilnīgi jaunu pasauli.
Tev patīk?
Patīk?
Nē, es tās dievināju.
Labā ķepa uz gāzes pedāļa.
Pagriezienā mierīgāk.
Un vēl labāk bija, kad viņš paņēma mani līdzi uz sacīkstēm.
Denij!
Skat! - Kucēns.
Denija dzīvoklis bija mājas, bet te...
te bija mana īstā vieta.
Tas bija aizraujošāk, nekā būtu spējis iedomāties.
Ko domā, Enco? - Domāju, ka tā ir paradīze zemes virsū.
Kā tu teici, kā viņu sauc?
Denijs Svifts. 96. mašīna.
Dažreiz pamāca manā skolā, ja vajag naudu, bet tici man -
tas puika ir apslēpts dārgakmens.
Trases asfalta karstums, mehāniķu komandas ātrums un precizitāte -
biju sajūsmā par to visu.
Gadu nobrauca F3. Viņu nolīga Zipa Simones Audi komandai.
Sāka izcīnīt sev vietu. Zipijs bankrotēja, Denijs vairs nebrauca.
Ja tiešām gribi veidot savu komandu, viņš būs īstais vīrs.
Šajā etapā atpalicis gandrīz par apli.
Nav svarīgi, kuram smagāka kāja. Svarīga ir izjūta.
Denijs pirmais izlēma nomainīt uz lietus riepām.
Nāc šurp.
Paskaties.
Visā savā sacīkšu karjerā neesmu redzējis, ka tā brauktu pa slapju trasi kā Denijs.
Atgādina man to, ko teica par Sennu: "Kad līst, uz viņa nekas nenopil."
Kad viņš uzvarēja, man šķita, ka pieredzu ko diženu.
Pirmās sacīkstes, ko?
Ko teiksi? Tev patīk? Tev patika?
Puis, ir mirklītis?
Iepazīsties - Šons Raits.
Sveiki. Denijs Svifts.
Viņš par nenormālu naudu pārdevis savu datorkompāniju
un nu apņēmies to izšķiest autosportā.
Jā, šķiet, esmu par jums lasījis.
Šodien bija iespaidīga uzvara.
Ko domā - tu varētu tā braukt viņa komandā?
Riskējiet ar mani.
Mans pirmais gads paskrēja kā pa miglu.
Parādi.
Nevienam nav ideāla bērnība, bet varu apgalvot - manējā bija tuvu tai.
Denijs sāka braukt Raita komandā un ņēma mani līdzi, kad vien varēja,
kā mehāniķu komandas četrkājaino locekli.
Enc, tev viss labi?
Man bija labāk nekā labi.
Aiziet! Gatavs!
To var saukt par likteni vai veiksmi. Zināju - man bija lemts būt viņa sunim.
Denijs vienmēr teica:
labākie braucēji domā tikai par tagadni.
Nekad nekavējas pagātnē, nekad nepaļaujas uz nākotni.
Pakaļ uzvarai!
Pārdomām jāseko pēc tam.
Tādēļ autobraucēji katru savu kustību ieraksta ar mašīnā ievietotu kameru.
Man vajadzēja pagriezties agrāk. Labāk izbraukt to līkumu.
Es tik daudz no viņa iemācījos par līdzsvaru, nojautu, pacietību.
Mašīna brauc turp, kurp vērsts tavs skatiens.
Es iztēlojos, ka arī es kādu dienu varētu braukt ar sacīkšu auto.
Apsveicu ar iespaidīgo uzvaru. Vieglas tās sacīkstes nebija.
Ziniet, man patīk riskēt.
Vecīt, tu izcīnīji to uzvaru. Viņš ne reizi nav tevi pieminējis.
Tu viņam esi par labu, Denij. Tev jādabū savi sponsori.
Jā, varbūt.
Mani piloti skatās uz mani kā vadoni... - Izslēdz to ķēmu. Uzliec beisbolu.
Bieži dzirdu Deniju atkārtojam kādu senu teicienu:
"Pirmajā trases pagriezienā nav izcīnīta neviena uzvara,
bet tur piedzīvoti daudzi zaudējumi."
Tikai tu un es, Enc. Vienmēr tu un es.
...un tad šeit palielina ātrumu.
Mums nekas nebija svarīgāks par autosacīkstēm.
Es zināju: tas bija laika jautājums,
lai piepildītos Denija sapnis - braukt F1 sacīkstēs Eiropā.
Nāc šurp!
Tad visa pasaule redzētu viņu tā kā es.
Visās malās fani viņu dievinātu.
Viņa uzvaras būtu leģendāras.
Viņa vārds rakstīts līdzās šī sporta veida labākajiem.
Bet pagaidām viņš bija tikai mans čempions.
Un tad uzradās viņa.
Tas bija lieliski. - Jā.
Ei.
Enco, tā ir Īva.
Sveiks, Enco. Kā iet?
Mans pirmais iespaids par Īvu bija tikpat sarežģīts kā aromāts gaisā.
Es neesmu liela suņu mīļotāja.
Produktu, šampūna un feromonu sajaukums.
Jā, nu viņš vairāk ir cilvēks nekā suns.
Deniju acīmredzami bija aizrāvis viņas koptais skats.
Droši vien viņa katru dienu mazgājās.
Vai viņš vienmēr tā skatās uz cilvēkiem?
Ja tie viņam patīk.
Tu esi šefpavāre?
Nē, mācu angļu valodu kā otro valodu, viena no studentēm ir taizemiete,
pagatavoja neticami labu kariju. Bet šķiet, ka tev jāiet.
Nezinu, kas viņam uznāca. - Bija prieks iepazīties.
Nāc šurp! Ei, Īva?
Mani draugi spēlē grupā,
viņiem šovakar Nemo klubā ir koncerts.
Padomāju - ja tev nav citu plānu...
"Galvas trauma". - Jā, Sietlas trešā populārākā...
...Soundgarden dziesmu izpildītājgrupa. - Jā, pēc viņu domām.
Izklausās jautri. - Tiešām?
Jā! Nē, mēs to padarīsim par jautrību.
Labi, tad tiksimies. - Forši.
Atā.
Ejam.
Manuprāt, jūs bijāt iespaidīgi.
Redzi, Maik? Viņš bija sastresojies, jo izlaidām pantu dziesmā "Spoonman".
Mēs izlaidām?
Iedomājies to visas vidusskolas garumā.
Kura dziesma tev vislabāk patika?
Priekšpēdējā.
Tā ar 12 minūšu ģitāras solo? - Jā, tā bija labākā daļa.
Oho. Denij, preci šo meiteni.
Gribi vēl vienu? - Nē, paldies. Varu palūgt ūdeni?
Jā, protams. Maik? - Jā.
Tad jūs abi nupat iepazināties? - Jā.
Un? - Vecīt.
Manuprāt, viņš ir ļoti jauks.
Pagaidi, kad redzēsi sacīkšu trasē. Iemīlēsies.
Vecīt!
Kas ir? Es tikai...
Kad es redzēšu tevi sacīkstēs?
Uz to jau nu Denijs neuzķersies.
Viņa par autosacīkstēm nezināja neko, bet nezin kādēļ Denijam nebija iebildumu.
Es pieņēmu, ka drīz viņu redzēsim atpakaļskata spogulī,
bet pavasarī bija skaidrs, ka Īva nekur nepazudīs.
Atzīstu - apskaudu, ka viņš viņai pievērsa tādu uzmanību,
viņai bija pretstatīti īkšķi un apaļīgs dupsis.
Savā parastajā mašīnā, jā.
Ko viņš zina par angļu valodas pasniegšanu?
Jā, gluži manas domas.
Un viņas televīzijas gaume arī nebija no labākajām.
Vai beigsi?
Denijs nepaguris viņai izpatika.
Un balvā par to viņš parasti saņēma glaudīšanu un ošņāšanos.
Kāda bija nodarbība? - Laba.
Vai apskaudu viņas pievilcīgo smaidu? Viņas nepiespiestos smieklus?
Iespējams, ka jā.
Tāpēc, ka viņa bija cilvēks, nevis kā es.
Iešu mums pagatavot brokastis.
Tiešām? - Jā.
Labi, paldies.
Sveiks, Enco.
Tev taču nav iebildumu, ka es arī viņu mīlu?
It kā man tur būtu kāda teikšana.
Viņi apprecējās pie greznas pils, ko apskalo privātais okeāns.
Man šķita, ka tādas vietas pastāv tikai televīzijā.
Centos visādi izpalīdzēt.
Uzvedos kā pieklājas, atturējos no smalko uzkodu nogaršošanas
un savas darīšanas centos kārtot puķudobēs, kas bija tālāk no svinībām.
Vieta piederēja Īvas vecākiem - Trišai un Maksvelam,
kurus, jāatzīst, es sākumā noturēju par dvīņiem.
Vai gredzenu nesējs varētu atnest gredzenus?
Kad pienāca laiks, es Denija dēļ darīju tā, kā biju mācīts.
Labs suns. - Nāc šurp, Enc. Nāc, draugs.
Labs suns.
Pieņem šo gredzenu kā laulības zīmi.
Īva?
Pieņem šo gredzenu kā laulības zīmi.
Un tā mēs kļuvām par ģimeni...
sajūsmas pakāpe gan bija dažāda.
Viņš nevarēja uz savām kāzām noskūties?
Maksvel. - Kas ir?
Tikai novērojums. - Nu beidz.
Tavās acīs neviens viņai nav gana labs.
Man viņš patīk. Tiešām. Bet es mīlu savu meitu.
Un viņš pelna naudu ar sacīkšu braukšanu.
Tu nedomā, ka man ir tiesības satraukties?
Nē, ja Īva nesatraucas.
Esmu sapratis, ka cilvēki manā klātbūtnē saka teju jebko,
jo es taču esmu tikai dumjš suns.
Viņnedēļ piezvanīju Endijam Nūbergeram.
Viņš teica: ja pilots tik ilgi piedalās sacensībās,
tad, ja viņam būtu lemts ko sasniegt,
tas jau līdz šim būtu noticis.
Bet Īva saka - viņam pēdējā laikā ir panākumi.
Zināju, ka atradīšu jūs abus te. Nāciet, jāgriež torte.
Tētis gatavoja sev dzērienu.
Pēc kāzām sekoja pārvākšanās.
Man bija divējādas jūtas par to.
Nu man bija vieta, kur izskrieties.
Bet vecais dzīvoklis bija mūsu - Denija un mans.
Es centos paust savas jūtas.
Kas tas bija? - Enco. Viņš satraucies.
Bet mani žesti tika neizbēgami tulkoti nepareizi.
Turklāt Īvu ieskāva noslēpumaina jauna aura,
kas nez kādēļ liedza man just pret viņu aizvainojumu.
Pozitīvs grūtniecības tests
Votkinsglenas trase, tur man parasti sokas ļoti labi.
Un tas ir Ņujorkas štatā? - Jā.
Tu varētu paņemt dažas brīvas dienas, mēs aizbrauktu agrāk.
Es esmu stāvoklī.
Paga, ko?
Tev šoks?
Nē! Nē, nav! Pag, tev ir šoks?
Neliels, jā.
Tu par to zināji?
Es nekad neesmu sapratis naudas jēdzienu
un kādēļ cilvēkiem mūžam to vajag.
Bet Denijs sāka par to arvien vairāk raizēties.
Viņš sāka trenēties cītīgāk nekā jebkad.
Viņš vairāk mācīja citus, piedalījās visās iespējamajās sacīkstēs.
Man tevis pietrūks.
Tādēļ man arvien vairāk laika bija jāpavada ar Īvu.
Nāc, Enc. Ejam.
Godīgi sakot, man arvien bija sveša Denija acīmredzamā pieķeršanās viņai.
Draudziņ, liels paldies.
Bet mēs izveidojām paši savu ritmu.
Tas bija ļoti mīļi.
Dažbrīd viņa pat atgādināja manu māti,
kā viņa elsoja un apgūlās uz vēdera.
Tas noteikti ir brīnišķi, ja ir ķermenis, kas sevī var nest veselu radību.
Proti, ko citu nekā lenteni, kas man ir bijis.
Gribi zināt, kāda ir sajūta?
Labs suns.
Vai sajuti? Vai sajuti to spērienu?
Mīļo sunīt, nāc šurp.
Viss ir labi. Uzliec galvu.
Viss kārtībā.
Es nespēju iztēloties, kas notika Īvas burvju maisā,
kur tika likts kopā mazulis.
Es tikai cerēju, ka viņš būs līdzīgs man.
Enco, lēnāk, tā tev vienīgā dāvana.
Tas ir ērts. - Man patīk.
Izskatās tāpat kā iepriekšējais, ko tev uzdāvināju, bet...
Tev patīk?
Nopirku Paikpleisas tirgū. 100% roku darbs.
Tā ir... - Tavā mīļākajā rozā tonī.
Tā ir.
Tev labi?
Jā, viss kārtībā. Gribu redzēt, kā izskatās.
Vai varam vēlreiz apspriest to vecmātes jautājumu?
Mīļais, mēs jau to darījām. - Jā, es zinu.
Es tikai saku. Es piedzimu slimnīcā, tu arī.
Es zinu, bet es tiešām gribu to darīt te.
Tanja piedzemdēja mājās dvīņus.
Un viņa teica, ka tās abas sievietes bija brīnišķīgas.
Labi.
Sveika, mammu. Priecīgus Ziem...
Labi.
Zvana kāds no kaut kādas Penske.
Ziemassvētkos?
Jā?
Sveiki!
Kas šī par cepuri?
Saka, ka suņi neatšķirot krāsas.
Acīmredzot Denijs arī ne.
Jā, gaidīšu jūsu zvanu, labi.
Uz redzi.
Kas zvanīja? - Džads Mērfijs no Penske komandas.
Viņam trūkst braucēja, piedāvāja 24 stundu Deitonas sacīkstes.
Tas ir labi, vai ne?
Labi? Tas ir lieliski! Tā ir Deitona.
Es gaidīju šādu iespēju. Tā man visu varētu mainīt.
Ak dievs, Denij, tas ir lieliski!
Tā ir janvāra pēdējā nedēļa.
Nu un? Bērns gaidāms pēc 15. februāra. - Tas ir baisi tuvu.
Varbūt tu varētu braukt man līdzi? Ko?
Mums nav jālido.
Denij. Es nebraukšu uz Floridu.
Bet tev gan tas ir jādara.
Tas nav apspriežams. Tā ir tava iespēja.
Ja labi nobrauksi, tev pavērsies daudzas durvis.
Tu nemaz neuztraucies par laiku?
Kad es esmu kaut ko izdarījusi pirms laika?
Es nezināju, ka cilvēks spēj izdot tādas skaņas.
Taču Denijs to visu palaida garām, jo visu nakti nobrauca Deitonā.
Denijs Svifts 22. mašīnā rāda lielisku sniegumu.
Komanda bija tikai 10. vietā. - Tev brīnišķīgi sanāk, Īva.
Tuvojas šo maratonsacīkšu 17. stunda, un lietus gāž kā no spaiņiem.
Gribu runāt ar Deniju. Varat piezvanīt? - Turpini spiest, labi?
Svifts atpakaļ 22. mašīnā, viņš min uz papēžiem 17. mašīnai.
Spied vēlreiz.
Neticami! Denijs Svifts vadībā, lieliski parādot savas prasmes.
Sveika, mazulīt.
Tu esi jauka un silta.
Dosim jums brīdi divatā.
Paldies. - Nav par ko.
Tiš, suni!
Nē, viņš var palikt.
Enco.
Tādu smaržu vēl nebiju sajutis.
Nāc šurp, suņuk. Nāc šurp.
Nekad nebiju sastapis tik skaistu radību.
Zoja,
tas ir Enco.
Viņš arī ir tava ģimene.
Un viņš vienmēr tevi aizsargās.
Sveika, kā ir? Viņai viss labi? - Sveiks! Jā, viss kārtībā.
Viņa gaidīja tēti.
Man vajadzēja būt te.
Mīļais, viņa ir tikai dienu veca. - Zinu, bet tik un tā...
Tagad tu esi te.
Tāpēc mēs satikāmies.
Lai radītu šo nevainojamo radībiņu.
Es joprojām nesaprotu.
Mēs zaudējām. Nekas traks.
Pirms pēdējā etapa bijām par apli visiem priekšā.
Un es teicu Mērfam, ka varu nobraukt līdz finišam,
bet sponsori uzstāja, ka jāizlaiž tas
brīnumbērns no Kalifornijas, kas pēdējā laikā sniedzis daudz interviju.
Pēc 10 minūtēm puisis ietriecās apmalē. Sadragāja mašīnu.
Bet tu nobrauci labi.
Tas neko daudz nenozīmē, ja komanda nefinišē.
Nekas.
Tiešām. Būs citas sacīkstes.
Jā. - Jā.
Ak, Zoja. Skat.
Kur viņa ir? Tik ilgs laiks pagājis!
Dvīņi, kuri mūs apciemoja reti, nu piekāpa biežāk
un piebāza mūsu māju ar bezgaumīgām dāvanām.
Denijs tēloja, ka neiebilst, bet zebra mani darīja nemierīgu.
Kādas smukas actiņas. Sveika, mazulīt.
Tēt, viņai jānomaina autiņbiksītes. - Es nomainīšu!
Jā, vecmamma tevi paņems.
Denij!
Tev sanāk. - Paldies.
Paskatījos fragmentu no tavām sacīkstēm.
Kā ir tam puisim, kurš avarēja?
Mēs jau esam par to runājuši.
Jā, bet tagad tev ir meita.
Ja nu, piemēram, tu tiec smagi savainots
vai, nedod Dievs, ej bojā...
Tas nenotiks. - Tu nevari to apsolīt.
Varu gan.
Es apsolu, ka es vienmēr gādāšu par Īvu un Zoju, lai kas notiktu.
Un es tev zvēru, ka vienmēr augstāk stādīšu drošību,
pat ja tādēļ zaudēšu visās sacīkstēs.
Atā, mīļā. Mīlu tevi.
Biju pārsteigts, kāds pievilkšanas spēks piemita tik mazai radībiņai kā Zojai.
Un šis spēks iedarbojās arī uz mani -
ar tikpat mazu piepūli, ar kādu Zeme notur Mēnesi tā orbītā.
Es biju neatņemama viņas izklaižu sastāvdaļa,
lēkāju pēc tenisa bumbiņām un metos atpakaļ tās ķert,
tad dejoju kā četrkājains klauns, lai tās atkal noķertu.
Skrienam!
Gatava, gaviļniec? Labi, tad aiziet.
Es biju tā iegrimis viņas pasaulē, ka zaudēju nedēļu un mēnešu skaitu.
Uzmanību, gatavību,
pūt!
Kad viņa teica rotaļu biedriem, ka esmu viņas vecākais brālis,
mana sirds bija lepnuma pilna.
Karsts kartupelis!
Smirdīgā Apakšbikse! Viņa tuvojas mērķim.
Aiziet! Viņa ir ļoti ātra!
Labs suns.
Katram jāgaida sava kārta, lai dabūtu našķi.
Pat zebrām. Vai ne, skolotāj?
Tēti! - Sveika!
Piedod, nepaspēju uz tavu deju koncertu. Mamma pastāstīja.
Vai tu uzvarēji?
Nē, saldumiņ, šoreiz ne.
Ir labāk?
Tu pat iedomāties nevari.
Paldies, ka parūpējies par mūsu meitenēm, Enc.
Tā, kas te mums ir?
Tā ir mana otrā klase.
Sajūta, ka es mūžam esmu trasē vai kādā lidmašīnā.
Man arī dažreiz ir tāda sajūta.
Kļūs vieglāk.
Tev labi?
Tikai sāp galva. Vēlu laboju darbus.
Tam nevajadzēja prasīt tik ilgu laiku.
Sapnis vienmēr bijusi F1, bet ir sajūta,
ka muļļājos uz vietas.
Ei,
pirmajā trases pagriezienā nav izcīnīta neviena uzvara.
Jā.
Bet tev aizvien tas patīk, vai ne?
Jā, protams.
Varbūt ar to nepietiek.
Es nezinu.
Apex piedāvāja nākamajās brīvdienās braukt Laguna Seca trasē.
Es atbildēju, ka man jāpadomā.
Tu es noguris.
Jā.
Visu nakti neaizmigu, pārdomādams Denija vārdus.
Pamest sacīkšu braukšanu?
Viņš bija sacīkšu braucējs tādā mērā, kā es biju suns.
Tā bija viņa būtība. Viņa liktenis.
Saskaņā ar mongoļu folkloru, suņi var ieskatīties garu pasaulē...
Zoja, sirsniņ, vakariņas gatavas!
Es gribu gaidīt tēti. - Tētis šovakar māca autokursos.
Vēl piecas minūtes?
Labi. Enco, vakariņas!
Jā!
Un tad visas manas raizes par Deniju aizēnoja smarža.
No viņas ausīm un deguna dobumiem nāca tāda kā puvuma smaka.
Trūdoša koka smaka.
Būtu man izveicīga mēle, es būtu varējis viņu brīdināt.
Nesarežģī arī tu visu, draudziņ.
Bet es varēju tikai noskatīties, juzdamies tik iztukšots,
jo nekā nespēju viņai palīdzēt.
Zebras mēmajā skatienā sajutu izsmieklu par manu bezspēcīgo stāvokli.
Īva man bija uzdevusi aizsargāt Zoju.
Bet nevienam nebija uzdots aizsargāt Īvu.
Ei, kuš. Tu pamodināsi Zoju.
Ejam.
Kopš kura laika tu skaties mašīnas kameras filmēto?
Kā tu vari izbraukt pagriezienus ātrāk par citām mašīnām?
Nu...
vairums braucēju baidās no lietus, jo tas ir neparedzams faktors.
Viņi ir spiesti uz to reaģēt.
Un, ja viņi uz to reaģē pilnā ātrumā,
tad ir jau par vēlu. Tāpēc viņiem ir no tā jābaidās.
Man ir bail, skatoties vien.
Bet, ja mašīnai ko liek darīt ar nodomu, tad nav jāpareģo.
Tad iznākums tiek kontrolēts.
Sāc buksēt mašīnu, pirms tā to dara pati? - Jā.
Jā.
Kad es esmu sacīkšu mašīnā, es pats radu savu likteni.
"Tavā priekšā ir tas, ko esi sev izvirzījis."
Ja pats radi savus apstākļus, tad lietus ir tikai lietus.
Rīt no rīta tu piezvanīsi Apex puišiem
un pateiksi, ka pievienosies viņiem Laguna Seca trasē.
Tu nedrīksti pārtraukt autobraukšanu, nekad.
Nedz mūsu, nedz kāda cita dēļ.
Apsoli man.
Apsolu.
Tajā brīdī es beidzot sapratu, kāpēc Denijs mīl Īvu
un kāpēc es pats tik ilgi baidījos viņu mīlēt.
Viņa bija mans neparedzamais faktors.
Viņa bija mans lietus.
Laguna Seca trasē Salinasā Kalifornijā būs skaista diena.
Mums ir liels skaits - 43 - GT mašīnas un iespaidīgs braucēju saraksts.
Mammu?
Sakravā somu.
Dosimies uz dažām dienām pie vecvecākiem, līdz pārbrauks tētis.
Vai tu esi slima?
Man vajag atpūsties.
Lūdzu.
Braucam.
Tas viss notika tik ātri.
Pēc piecām minūtēm viņas jau bija prom.
Bet es nebiju prom. Es aizvien biju turpat.
Denijs vienmēr teica - panika ir braucēja ļaunākais ienaidnieks.
Tāpēc es nekritu panikā. Neparāvu stūri uz otru pusi, nesastingu,
lai gan zināju, ka Denijs nebūs mājās vēl vismaz divas dienas.
Bet es esmu suns.
Un, kad Dievs suņiem liedza prasmi lietot īkšķus,
viņš mums deva spēju izdzīvot bez barības ilgāku laiku.
Lai gan kāds īkšķis ļoti noderētu,
jo ļautu, piemēram, nospiest durvju rokturi,
mans otrs labākais instruments bija spēja iztikt bez ēdiena.
Jo ilgāk es biju viens, jo nemierīgāks es kļuvu.
Ja nu Denijs neatgriezīsies?
Man bija ierobežoti dzeramā ūdens krājumi,
un es nezināju, cik ilgi man ar tiem būs jāiztiek.
Uzturēju sevi ar Zojas nobirdinātajām brokastu pārslām
un piecietu pazemojumu, atvieglojoties uz durvju paklājiņa,
gaidīdams sava pārbaudījuma beigas.
Biju vienatnē vadījis kādas 40 stundas, kad man laikam sākās halucinācijas.
Biju atradis kriksi izlieta jogurta, kad izdzirdēju skaņu.
Tā bija zebra.
Es nolūkojos uz šo radījumu, kā viņa izpildīja savu brutālo burlesku,
nezinādams, cik vēl spēšu izturēt.
Es izskrēju laukā, cerēdams, ka redzētais bija mana prāta auglis,
glikozes trūkuma izraisīta velnišķīga vīzija.
Bet kaut kā es zināju, ka tā ir taisnība un ir noticis kaut kas šausmīgs.
Vai kāds ir mājās?
Enc, sveiks.
Ko tu dari? Nāc šurp.
Enco, nāc šurp!
Nāc šurp, draugs. Sveiks.
Kas noticis?
Kur visi ir?
Īva?
Vai Īva un Zoja vēl ir tur?
Varu ar viņu parunāt?
Jā. Es esmu mājās. Enco ir te.
Pag, Īva, pagaidi...
Viņš visu laiku bija te?
Es domāju, ka jūs paņēmāt viņu līdzi!
Nē, man jābeidz. Jāparūpējas par viņu.
Tad tu tam izmantoji tikai durvju paklājiņu?
Nāc šurp, draudziņ.
Lūdzu.
Tēti, man tevis pietrūka! - Man arī tevis pietrūka.
Vai varu sasveicināties ar dzīvnieciņiem? - Jā, ej augšā.
Es tikai mēģinu saprast.
Man bija tik slikti, ka nespēju skaidri padomāt.
Ārsts domā, tas varētu būt kāds vīruss.
Sveiks, draudziņ. Sveiks.
Enc, piedod. Lūdzu, piedod.
Zoja?
Kaut kas noticis ar maniem dzīvnieciņiem!
Pilnīgs posts. Nesaprotu, kāpēc viņš tā darīja.
Zoja, beidz raudāt. Es sameklēšu viņu.
Nāc šurp.
Nāc šurp! Slikts suns! Nāc šurp!
Paskaties, ko esi izdarījis! Paskaties!
Redzi? Kāpēc tu tā darīji?
Slikts suns!
Dumjais suns! - Denij, izbeidz!
Ko tu dari?
Man bija tikai viena doma:
laikam zebra sabāza sevī visu atpakaļ un pēc manas aiziešanas uzbruka citiem.
Man vajadzēja to raganu iznīcināt, kad man bija tāda iespēja.
Man vajadzēja to apēst, pat ja tas būtu mani nobeidzis.
Piedod, Enc.
Apsolu tā vairs nekad nedarīt.
Tu esi sīksts vecs suns.
Ejam.
Starp citu, es uzvarēju.
Pirmais savā kategorijā?
Pirmais kopvērtējumā.
Un dabūju pastāvīgu pilota vietu Apex prototipā.
Ak dievs, Denij! Ak dievs!
Viņi grib, lai dodos uz Sonomu un tūlīt sāku ar komandu trenēties.
Es tā ar tevi lepojos.
Es prātoju, ka mēs varētu braukt visi. Varbūt vismaz uz vasaru.
Jā, doties uz visām sacīkstēm.
Autosacīkstēs mašīna brauc turp, kurp vērsts tavs skatiens.
Ja braucējs nespēj atraut acis no sienas, viņš neizbēgami tajā ieskries.
Bet autobraucējs, kas skatās uz trasi, kad jūt, ka riepas zaudē saķeri,
saglabā kontroli pār savu mašīnu un savu likteni.
Es sapratu, ka tieši to paveicis Denijs.
Viņš panāca uzvaru, jo zināja, ka mums to vajag.
Atslēgas.
Labi. Es tev šovakar piezvanīšu.
Atā, draudziņ. Ei, mazā, man to vajag.
Nu dod.
Paldies. Paldies.
Lai tev jauki iet. - Atā.
Atā, tēti!
Sveika, mammu. - Sveika. Kā tu jūties?
Man ir labi. Daudz labāk.
Izvedu Enco pastaigā, kamēr Zoja ir skolā.
Man jādabū sevi formā, jūtos briesmīgi.
Mīļā, tu esi trausla kā sērkociņš.
Vai Denijs atkal ir izbraucis?
Mamm, es nerunāšu par to. Gana dzirdu no tēta.
Sirsniņ, es tiešām tikai pajautāju. - Es zinu.
Man jābeidz. Piezvanīšu vēlāk. Es tevi mīlu.
- Atā.
Viss labi.
Man ir labi.
Ir brīži, kad vēlme runāt dzen vājprātā.
Te ir numurs.
Dažreiz es neciešu to, ka esmu suns.
Ei, lec laukā.
Nāc šurp.
Jā, viņai viss būs kārtībā.
Liels tev paldies, Maik. - Nekas, vecīt.
Viņi pat nerunā par biopsijas veikšanu,
griezīs laukā, lai zinātu, vai nav ļaundabīgs.
Gribi, lai tavā vietā piezvanu Apex?
Nē, es jau piezvanīju.
Pateicu, ka šo sezonu izlaidīšu, varbūt vairāk.
Man jābūt te.
Enco, tu šonakt paliksi pie tēvoča Maika. Ko teiksi?
Uzvedies labi, ja?
Tiksimies pēc pāris dienām.
Es būtu darījis jebko, lai paliktu ar viņu kopā.
Bet es biju suns, un mani nelaida slimnīcā,
nevarēju dzirdēt diagnozi un apspriestās iespējas.
Man bija gandrīz desmit gadu,
bet neviens man neuzticējās
un negaidīja neko citu kā neriešanu un dabisko vajadzību kārtošanu laukā.
Zebra kaut kur apmierināti dejoja.
Es prātoju par bēgšanu.
Es gribēju pamest visus, aizbēgt, lai dzīvotu kopā ar saviem senčiem
Mongolijas tuksnešainajos plašumos.
Es to varbūt būtu izdarījis, ja cieši nepaļautos,
ka Denijs spēs visu atkal vērst par labu.
Operācija ir galā.
Tagad jāgaida, lai redzētu, kā viņa reaģēs.
Ei, draudziņ.
Ātrumkārba salūzt. Sajūgs saplīst.
Pārkarsušās bremzes kļūst mīkstas.
Slikts autobraucējs avarēs.
Viduvējs autobraucējs pametīs trasi.
Bet izcils braucējs brauks tālāk un pārcietīs problēmu.
Klau.
Man rīt jāmāca autokursos.
Tāpēc tu pēc skolas iesi pie Kerolainas, es aizbraukšu tev pakaļ sešos.
Labi.
Tēti?
Jā.
Kad mamma atgriezīsies mājās?
Es nezinu, draudziņ.
Es ceru, ka drīz.
Izcils autobraucējs izdomā, kā turpināt sacīkstes.
Arlabunakti, tēti.
Mīlu tevi. - Es tevi arī.
Kas ir? Tev garšo cepts siers.
Bet līdz pusdienām tas būs auksts.
Neesi tik barga pret tēti. Es tik apgūstu šo darbu, mazā.
Jūsu sieva arī strādā?
Mana mamma ir slimnīcā. Viņai saslima smadzenes.
Labi, aizbraukšu tev pakaļ uzreiz pēc skolas.
Bet šodien ir otrdiena. Pagarinātā diena.
Cikos tā beidzas?
Paprasi mammai. Viņa zina.
Atā, sirsniņ. - Atā.
Sveika, mammu.
Dienas pārvērtās nedēļās, bet Īva vēl nebija mājās no slimnīcas.
Tev viss būs labi.
Viss būs labi.
Varbūt tev tagad jāapsēžas.
Tie, kuriem Denijs bija dārgs, visādi viņam līdzēja.
Maiks dabūja viņam pusslodzes darbu autoservisā
un pieskatīja mani, kad vien Denijs lūdza.
Un viņš bija spiests apgūt arī citas prasmes.
Tu man dari pāri! - Labi.
Piedod.
Karstās vasaras dienas Zoja pavadīja bērnu nometnē pie Grīnleika...
Sveika, sirsniņ.
...un dažas naktis - pie dvīņiem.
Atā!
Ejam iekšā.
Tajos vakaros Denijs vēlu palika slimnīcā pie Īvas.
Pārbraucis mājās, viņš bija ļoti kluss.
Un tad mans pienākums bija gādāt par viņam vajadzīgo.
Uz rudens pusi mēs atgādinājām pieredzējušu mehāniķu komandu.
Gaidījām, pieregulējām, pielabojām.
Paga, sirsniņ. Paņem pusdienas.
Paldies, tēti. - Labi, tiksimies.
Atā, Enco.
Atā.
Ko teiksi, Enc?
Tev šis garšos. Gatavs?
Ei, Zoja!
Vakariņas!
Bendžamins grib apdzīt pa ārmalu, vadībā Vilsons un Nīls.
Nav godīgi. Tā ir sarkanās mašīnas vaina! - Jā un nē.
Ir jānotur sava pozīcija trasē.
To sarkanā mašīna darīja.
Kaut kādā brīdī katrās sacīkstēs
ir jāuzņemas risks, ja gribi uzvarēt.
"Lēnām ar ātrajiem, ātri ar lēnajiem."
Ak dievs! Tava mamma mani nogalinās.
Tovakar Denijam piezvanīja.
Ārsti beidzot ļāva Īvai doties mājās,
vienīgi viņa nebrauca mājās pie mums.
Kāpēc mamma nevar palikt pie mums?
Drīz varēs.
Tā kā vecvecāki visu laiku ir mājās,
viņai labāk palikt tur.
Tikai pagaidām.
Mamma klāt!
Ai, Zoja... - Nekas, mammu.
Mana mazulīte. Gaidīju šo brīdi.
Es arī.
Tā joprojām ir viņa, suņuk.
"Sniega pārslas krita uz vāveres, tās krita uz bebra,
un sniegs pārklāja visu.
Bet tad viņš teica: "Skat, tieši tā, kā mēs domājām."
Un Kamaniņas teica: "Vēliessss."
Čārlzs uzrakstīja vēlēšanos uz papīra gabala."
Es nesaprotu. Tieši ko jūs lūdzat?
Mēs ar Maksvelu domājam, ka Zojai jāpaliek pie mums, vismaz līdz...
Līdz kam? Mēs tagad pieņemsim, ka viņa neizveseļosies?
Mēs visi ceram uz to labāko. Bet tu dzirdēji, ko teica ārsts.
Zojai tas varētu būt pēdējais laiks, ko pavadīt kopā ar māti.
Es varu viņu vadāt uz skolu. Vai arī tu pats.
Kā vien tu gribi.
Un tu arī esi aicināts te palikt. Mēs tik nedomājām, ka tu...
Tas ir tavā ziņā.
Es parunāšu par to ar Īvu.
Ejam.
Denij, viņi tikai grib mums palīdzēt.
Es zinu.
Svarīgi ir tikai tas, ko vēlies tu.
Es vēlos atpakaļ savu agrāko dzīvi.
Vai mans tētis ir laipnāks pret tevi? Viņš apsolīja.
Jā, tā ir. Mēs normāli satiekam. Tu tikai...
Domāsim par tevi. Labi?
Jāpiesit pie koka, lai pēc pāris nedēļām es atgūtu spēkus
un mēs abas varētu atgriezties mājās.
Tā ir?
Tā ir.
Es gribu, lai tu atsāc piedalīties autosacīkstēs.
Tu pārāk ilgu laiku esi izlaidis.
Tad jau redzēs.
Tu nedrīksti manis dēļ pamest autosportu.
Tu man apsolīji to nepamest.
Es nepametīšu.
Paguli,
labi?
Es tevi mīlu.
Es tevi ļoti mīlu.
Būt cilvēkam noteikti ir ļoti grūti.
Dažbrīd es šaubos, ka būtu spējīgs uz tāda līmeņa attiecībām,
bet es zinu, ka tas vajadzīgs, ja es gribu kļūt par cilvēku.
Parūpējies par mūsu meitenēm, Enco.
Es paliku nomodā visu to nakti un daudzas citas nākamās.
Tā ragana gribēja nākt pakaļ Īvai.
Bet vispirms viņai bija jātiek garām man.
Tikai tad, kad citi pamodās, es pametu savus sarga pienākumus.
Slinkais suns.
Dažas naktis Denijs bija nomodā par Īvu kopā ar mani.
Bet viņš no rīta nevarēja atpūsties.
Viņam bija jābūt stipram Zojas dēļ.
Virves vilkšana. Ko teiksi?
Mums te ir virves vilkšana.
Kuru viņš izvēlēsies?
Te būs! Man ir. Tā ir tur!
Enc, nāc šurp.
Labs suns.
Atceries? - Jā.
Viņa izturībai nebija robežu.
O, tenisa rakete. - Jā!
Vectēvs sarunāja tev treniņus mūsu klubā trešdienu pēcpusdienās, vai nebūs jautri?
Trešdiena man nav tā labākā diena. Visu dienu esmu servisā.
Tas nekas. Mēs varam tevi aizvest, Zoja, vai ne?
Jā! - Jā.
Un viņš samierinājās ar Īvas vecāku neprātīgo mīlestību pret Zoju.
Viņš saprata, ka tā viņi var nedomāt par to,
kas notiek ar viņu meitu.
Protams, tas nebija iespējams.
Ei, esmu atpakaļ. Kur jūs esat?
Sveikas. - Pārsteigums!
Kas tas ir par pārsteigumu?
Nāc šurp. - Mēs nolēmām sarīkot ballīti.
Mums būs ballīte? Neesmu pienācīgi saģērbies.
Tu izskaties neticami pievilcīgi.
Esi droša, ka tu to spēsi?
Es gribu braukt mājās.
Es gribu, lai esi mājās.
Tev nav ne jausmas, cik ļoti.
Vai redzi?
Redzi?
Es vairs no tās nebaidos.
Tāpēc, ka es zinu - tās nav beigas.
Bet tu jau to zināji, vai ne?
Tu visu zini.
Nē, visu ne.
Bet šo es zinu:
Īvas pēdējais elpas vilciens atbrīvoja viņas dvēseli.
Pats redzēju, kā tā aizlidoja.
Brīva, lai turpinātu ceļu kur citur.
Jauka.
Tā ir mazuļu spēle. Man tagad jābūt pieaugušai.
Triša uztaisīja Zojai ko ēdamu.
Paldies.
Visi tie cilvēki.
Visi viņas senie draugi.
Viņas skolēni.
Jā, visi viņu mīlēja.
Es domāju, ka būšu gatavs. Es zināju, ka tā tuvojas, bet...
es nebiju gatavs.
It nemaz.
Atklāti sakot, Denij,
tas mūs nedaudz uztrauc.
Ka tu neesi sagatavojies. Ka tev nav nekāda plāna.
Plāna? Es nesa...
Zoja ēd olu ar grauzdētu maizīti.
Mēs nupat sākām.
Ā, es domāju...
Piedod, ko sākām?
Vai kāds no jums varētu pastāstīt, kas te notiek?
Mēs ar Maksvelu runājām, un...
mēs prātojām - varbūt mums visiem būtu labāk,
ja Zoja paliktu dzīvot te, pie mums.
Ko? - Viņai tagad vajag stabilitāti.
Un mēs nedomājam, ka tu spēj to nodrošināt.
Ja atgriezīsies sacīkšu trasē. - Vai atsāksi autosacīkstes?
Protams, jā.
Ne tūlīt, bet...
Un kas tad parūpēsies par Zoju?
Es.
Tāpat kā par Īvu? - Maksvel!
Velns, ko tas nozīmē?
Denij, lūdzu, mums nevienam nav spēka par to tagad runāt.
Ja tu būtu bijis vairāk mājās, būtu manījis, ka nav labi.
Slimība būtu laikus pamanīta. - Tā nav!
Viņš tikai ir bēdu mākts.
Tu nedomā, ka es tūkstoš reižu uzdevu ārstiem šo jautājumu?
Visi zinām, ka nevarējām tur neko darīt. Ne par to ir runa.
Zoja brauks mājās kopā ar mani. Punkts!
Mēs tikai gribam apsvērt, kas ir labākais Zojai.
Zojai labākais ir būt kopā ar savu tēvu.
Un, ja tu gribi jebkādas attiecības ar viņu,
iesaku tūlīt pat šo izbeigt!
Re, ko es tev teicu?
Bet tu varētu būt viņas dzīves daļa, cik vien lielā mērā gribētu.
Mums ir laiks un nauda rūpēties par viņu, kā Īva būtu gribējusi.
Tu varēsi pilnībā pievērsties autosacīkstēm.
Man pietiek. Man pietiek to klausīties.
Tad mums neatliek cita iespēja.
Maksvel, tu apsolīji to nedarīt.
Tu joko?
Nupat apglabāju savu sievu, un tu sūdzi tiesā par meitas aizbildniecību.
Denij, piedod. Mēs it nemaz to nedomājām tā...
Es pabeidzu ēst olu.
Sirsniņ, ej sakravā mantas. Tūlīt brauksim mājās.
Viss ir labi, mīļā.
Tētim jāparūpējas par dažām lietām, tu pagaidām paliksi pie mums.
Zoja, ej pēc mantām. Mēs braucam prom.
Ko tu no sevis iedomājies?
Tu netiksi viens galā un zini to.
Kas notiks, kad tu uz nebeidzamām dienām atkal nozudīsi savās sacīkstēs?
Katru nedēļas nogali tu kaut kur lido.
Dieva dēļ, tu palaidi garām viņas dzimšanu!
Tu neņemsi viņu līdzi.
Ak dievs.
Vai tev... - Man viss kārtībā.
Es teicu - man viss kārtībā!
Denij, lūdzu, ļauj viņai palikt.
Tikai pagaidām. Juristi varētu izdomāt kompromisu!
Zoja!
Pēc lellēm atbrauksim vēlāk, labi? - Labi.
Kāp mašīnā, sirsniņ.
Tu pieļauj lielu kļūdu!
Enco, kāp iekšā.
Tagad ne, Enco.
Ko? Labi.
Es nezināju, ko rāda. Zināju tik, ka viņam vajag novērst domas.
Tā Īva mēdza darīt, kad Denijs bija noskumis.
Labi, neprātīgais suns.
Tās izrādījās 1989. gada Luksemburgas Grand Prix sacīkstes,
kurās īru pilots Kevins Finertijs Jorks finišēja kā uzvarētājs,
lai gan pēdējos 20 apļus brauca tikai ar diviem ātrumiem.
Īsts čempions spēj paveikt to, kas parastam cilvēkam šķistu neiespējams.
Denijam tikai bija tas jāatceras.
Paldies, ka pacēli klausuli, Mark. Tu esi vienīgais jurists, ko pazīstu.
Tu esi vienīgais mehāniķis, kuram uzticos.
Nomierinies, Denij.
No tā, ko stāstīji man telefoniski, šī būs viegla lieta.
Kur tagad ir tava meita?
Viņa gribēja iet uz skolu. Vai man vajadzēja paturēt viņu mājās?
Nē, tas ir labi. Tu neignorē viņas vajadzības.
Viņi mēģina apgalvot, ka tu nederi tēva lomai tāpēc,
ka tavs darbs savā būtībā ir bīstams.
Tukša tiesas prāva.
Nesaprotu, kāpēc viņi vispār to iesniedza tiesā.
Es prasīšu beztiesas spriedumu, un lieta būs galā.
Tu saki, viņiem nav iespēju. - Te ir Vašingtonas štats.
Bērns vienmēr nonāk pie bioloģiskajiem vecākiem.
Tas pat nav jautājums.
Labdien, policisti. - Jūs esat Deniss Svifts?
Paskatīšos, vai viņš vēl tur ir.
Es esmu Denijs Svifts.
Atnāciet šaipus letei.
Labi.
Mums ir jūsu aresta orderis.
Vai tas ir joks?
Rokas uz letes, kājas plati.
Labi.
Draudziņ, viss kārtībā.
Varat pateikt, cik ilgu laiku tas prasīs? - Jums ir tiesības klusēt...
Man jāizņem meita no skolas.
Denij, es varu viņu izņemt. - Piezvani Markam Finnam. Zinās, ko darīt.
Vai saprotat savas tiesības? - Jā, saprotu.
Zvani Markam Finnam.
Sēdi. - Par ko jūs viņu apcietināt?
Tik bezspēcīgs biju juties tikai vēl vienu reizi.
Tajā dienā, kad Īva mežā sabruka.
Rīt no rīta kafejnīcā, precīzi 8.30.
Tad visu apspriedīsim, labi? - Labi.
Mēs mēģinājām izņemt Zoju no skolas... - Zinu, vecvecāki paspēja pirmie.
Viņi speciāli izvēlējās to laiku, vecīt. Nāc.
Paldies, Maik.
Ceturtās pakāpes fiziska aizskaršana nav gluži kriminālnoziegums,
diez vai tev piespriedīs cietumsodu.
Bet mēs abi zinām, ka ne par to ir runa.
Ja tu tiksi notiesāts, nav cerību, ka tev piešķirs aizbildniecību.
Tagad kriminālapsūdzības dēļ
tiesnesis izdevis pagaidu netuvošanās orderi.
Tas nozīmē, ka nesatiksi Zoju 90 dienas.
Nē.
Nē, es nevaru nesatikt... - Tev tas būs jādara.
Īvas vecāki jau iesnieguši tiesā lūgumu atņemt tev tēva tiesības.
Mark, tas ir neprāts. Viņš sagrāba mani.
Ir liecinieki?
Šķiet, Triša, bet bija pagriezusi muguru.
Es varu ar viņu parunāt.
Nē, ne ar vienu no viņiem nerunā, nopietni.
Pakļausi briesmām visu savu lietu.
Lai paskaidrotu tavu prombūtni Zojai,
vienojāmies par izdomātu stāstu, ka tu piedalies sacīkstēs Eiropā.
Man arī izdevās dabūt atļauju jums sarakstīties.
90 dienas!
Netaisnība bija nepanesama.
Vispirms Denijs zaudēja Īvu, nu viņam varēja atņemt arī Zoju.
Nedēļas gāja, un Denijam nebija viegli.
Lai gan es ļoti gribētu būt cilvēks,
sunim ir viena priekšrocība, kuras man trūks.
Es tevi mīlu, tēt Uzvari manis dēļ!
Ko teiksi, Enc?
Tā ir šī -
suns var piebremzēt savu psihi un palēnināt savu vielmaiņu.
Viņš stundām var sēdēt bez piepūles.
Suns var mainīt savu laika izjūtu, bet cilvēki atkarīgi no tā žēlastības.
Jā?
Kas ir ar suni?
Ar suni. Zoja lūdz vecvecākiem satikt suni.
Protams, ka viņa var satikt Enco.
Pasaki viņai, ka viņš tagad ir pie Maika
un Maiks var brīvdienās viņu aizvest.
Labi, es to ieteikšu.
Paldies, Mark.
Klau, mana sekretāre saka, ka aizsūtījām tev rēķinu.
Jā, es to apmaksāju. - Tas bija iepriekšējais.
Saprotu, nevari pamest štatu, tāpēc nav iespējas piedalīties sacīkstēs.
Bet man ir cilvēki, kas pie tā strādā - juristu palīgi, personāls.
Jā, saprotu, Mark. Izdomāšu, kā samaksāt.
Bija grūti aptvert, kā mūsu dzīves bija iegrozījušās.
Nāc šurp, Enc!
Noslauki viņam ķepas, pirms viņš nāk iekšā.
Vecmamma nupat lika iztīrīt paklājus. - Labi.
Sveiks, mazais Enco, prieks tevi redzēt...
Es ilgojos pēc tēta. Tu ne?
Pirmo reizi mūžā es priecājos, ka nepratu runāt.
Es nezinātu, ko viņai atbildēt.
Kad Zoja aizgāja gulēt, es izmantoju izdevību izspiegot dvīņus.
Viņš mani nogrūda zemē.
Dieva dēļ, es salauzu ribu.
Tu redzēji, kas notika!
Jurists teica, ka visa lieta ir atkarīga no tā,
vai tu apstiprināsi manis apgalvoto.
Tev jāliecina.
Manī brieda tumsa.
Atceries, kā labā mēs to darām, ja? Mūsu mazmeitas labā.
Tikai tam ir nozīme.
Un es biju gatavs nolaisties līdz suņa paņēmieniem, panākot taisnīgumu.
Ko?
Tev garšo pipari? - Maksvel.
Es zināju, ka man būs slikti no pipara, bet es to apēdu.
Labs, ko?
Galu galā, es taču esmu tikai dumjš suns.
Tas bija otrais ilgākais akciju cenu kāpums.
Potenciālie pircēji nepameta biržu.
Es skatījos un gaidīju,
kamēr manā vēderā pūtās nelabais maisījums.
Nāc.
Jāiet laukā, nāc.
Nāc. Aiziet, ej nokārtojies, aiziet!
Nāc, aiziet, nokārtojies!
Ak nē, nē. Nē!
Nē, nē, nē!
Triša! Nāc lejā!
Suns nupat piepļūtīja paklāju!
Kur ir spainis?
Ak dievs.
Triša! Vari nonākt lejā?
Pats tagad kārtojies, kundziņ.
Tavas acis jau skatās uz priekšu, uz nākamo pagriezienu.
Mirklīti, labi?
Kas notika? Domāju, viņš tur paliks līdz vakaram.
Cik es sapratu, Enco nebija tas labākais viesis.
Labi. Mēs gandrīz te esam beiguši.
Vecās acis daudzus gadus nebija redzējušas īstu trasi.
Es neapjēdzu, cik ļoti tās man trūka.
Es pat sajutu sava senā sapņa vilinājumu - braukt īstā sacīkšu auto blakus viņam.
Labi, finiša karodziņš, atbrīvojam trasi!
Ejiet visi uz centrālajām tribīnēm. Vēl neejiet neviens mājās.
Ei, Denij, tev ir brītiņš?
Mirklīti.
Luka!
Don, kā iet? Prieks tevi redzēt. - Un man - tevi.
Tas ir Luka Pantoni no Ferrari. Atbraucis no Itālijas.
Denijs Svifts. - Patīkami.
Vai šis ir jaunais modelis?
Jā, pa taisno no rūpnīcas. - Dzīvē izskatās vēl labāks.
Es reiz jūs redzēju sacīkstēs. Deitonā.
Jā, tās bija smagas sacīkstes.
Luka cerēja, ka tu viņam izrādīsi trasi.
Jā, kungs.
Kas viņš ir?
Dzinēju konstruktoru nodaļas vadītājs no Ferrari Itālijā.
Domāju, vajadzēs vienu apli, lai iejustos,
bet, nākamreiz braucot garām, lidos.
Nāc līdzi.
Nāc šurp, Enc. - Nāciet augšā, puiši. Sanāciet.
Nu skatieties. Būs jums īsta meistarklase.
Bet, ja kāds no jums reiz mēģinās tā braukt,
diskvalificēšu mērkaķa ātrumā.
Denijs ir profesionālis.
Kā bija?
Neticami.
Tu esi to pelnījis.
Labi, izrāde beigusies! - Ko teiksi, puis?
Tiekamies visi rīt! - Esi ferrāri mīļotājs. Vai nav skaistule?
Es gribētu jums piedāvāt darbu.
Es strādāju Maranello, rūpnīcas galvenajā birojā,
un mums tur ir brīnišķīga trase.
Jūs būtu testa pilots.
Paldies, Pantoni kungs,
bet dažas lietas man neļauj pašlaik atstāt valsti.
Dons man pastāstīja par jūsu nepatikšanām.
Bet, ja jūsu situācija mainīsies,
uz vizītkartes ir mans telefona numurs.
Man bija patiess prieks.
Paldies, kungs.
Ejam.
Viņš šo gadu laikā šad tad par tevi apjautājās.
Kad pastāstīju, ko tu piedzīvoji ar Īvu, viņš teica, ka grib tevi pieņemt darbā.
Es zinu tikai to, ka viņš ciena to, kā tu cīnies par meitu.
Un ja nu es neuzvarēšu?
Zaudēt sacīkstēs - tas nav negods,
negods ir nesacensties tāpēc, ka ir bail zaudēt.
Nu sameklē savus mācekļus un atgriezies trasē.
Tur ir tava vieta.
Ejam.
90 dienas šķita kā mūžība, pat man.
Bet beidzot pienāca 90. diena.
Sveika. - Tēti!
Sveika.
Enco!
Būšu viņai pakaļ sešos. - Labi.
Visu labu. - Paldies.
Man tevis pietrūka. - Man tevis arī.
Ejam. Es pagatavoju kaut ko īpašu.
Tēti?
Vai tu drīz atgriezīsies Eiropā?
Nē, vēl ne, sirsniņ. - Jā.
Bet, Zoja, tev jāpaliek pie vecvecākiem
vēl pavisam neilgu laiciņu, labi?
Nē, es gribu braukt mājās.
Es zinu. Un es arī to gribu vairāk par visu,
bet juristiem vēl jāpieņem lēmums, kur tev būtu vislabāk dzīvot.
Labi? Tā notiek, ja kādam nomirst mammīte.
Tad pasaki viņiem, ka es gribu dzīvot mājās kopā ar tevi un Enco.
Labi.
Es viņiem pateikšu.
Atā, tēti. - Atā, mazā.
Tu varēsi viņu satikt katras otrās brīvdienas līdz tiesai.
Pēc tam... - Būs viss vai nekas.
Klau, Denij,
es zinu, ka tu negribi tagad to dzirdēt,
bet viņu advokāts pateica man skaidri.
Prāva un kriminālapsūdzības jau rīt varētu tikt atceltas,
ja tu atteiktos no aizbildnības prasības.
Man jāparūpējas, lai tu saproti - mūsu rokās tagad ir sviras.
Es domāju - apciemojumi, privilēģijas.
Mums būs daudz grūtāk to visu nodrošināt,
ja būsi atzīts vainīgs fiziskā aizskaršanā un aizbildniecība piešķirta vecvecākiem.
Sviras.
Es nesaku, ka mēs nevaram uzvarēt.
Tas varētu notikt.
Bet mēs varam arī zaudēt. Pamatīgi.
Es nevaru zaudēt, Mark.
Denij, katrs var zaudēt. Tev jau nu tas būtu jāzina.
Klau,
padomā par to.
Es zināju, ko Denijs domā.
Ja viņam būtu stūre, pie kā pieturēties, viņa rokas netrīcētu.
"Tikai tu un es, Enco."
Tā viņš vienmēr teica, kad devāmies vēlu vakarā skriet.
Aiziet, Enc! Skrienam.
Bet ne tovakar.
Mēs bijām kopā, bet vientuļi.
Es sāku kaldināt plānu.
Aizbrauksim kādudien uz Zojas skolu, nebrīdinot paņemsim viņu
un tad dosimies pa taisno uz Monreālu, kur ik vasaru tiek rīkotas Grand Prix.
Enc?
Enco, paliec, kur esi!
Enco, nē!
Ak dievs!
Es viņu neredzēju! - Tā nav tava vaina.
Vainīgs biju es. Muļķis.
Viņam viss labi? - Vēl elpo.
Esmu tāds muļķis. - Ieceļam viņu tavā mašīnā.
Mašīna brauc turp, kurp vērsts tavs skatiens. Kā es aizmirsu?
Airtonam Sennam nebija jānomirst Imolas trasē.
Par to es domāju pa ceļam uz slimnīcu.
Viņš ar 300 km/h lielu ātrumu ietriecās betona sienā Tamburello līkumā.
Bet viņš būtu izdzīvojis, ja neliels balstiekārtas stieņa gabals
nebūtu caurdūris viņa ķiveri.
Nesiet uzreiz dziļāk.
Bet es zinu patiesību.
Senna todien nomira tāpēc, ka viņa ķermenis bija paveicis vajadzīgo.
Viņa dvēsele bija iemācījusies to, kas tai te bija jāiemācās.
Un es zināju: ja es būtu iemācījies to, kas man bija lemts,
es jau arī būtu miris.
Bet acīmredzot man vēl bija kas jāpaveic.
Apjomīga iekšējā asiņošana.
Arī nieru bojājumi.
Viņam paveicies. Varēja būt daudz ļaunāk.
Būšu pret jums atklāta, Svifta kungs. Tik vecam sunim kā jūsējais
šāda veida ievainojums parasti ir beigu sākums.
Rentgens, nomierinošās un pretsāpju zāles, kā arī maksa par palīdzību naktī - 812 $.
Paldies.
Atvainojiet, atteikts.
Labi, te būs mana debetkarte.
Nepietiekot līdzekļu.
Kaut kas nav kārtībā? - Šodien ieliku bankā algu,
droši vien tikai jātiek apstiprinātai.
Man ir nedaudz skaidras naudas. Man ir
300 dolāru.
Varu no rīta uzreiz iet uz banku un tad atnest pārējo.
Viss kārtībā. Tā gadās.
Uzraksti čeku par 300 dolāriem,
atstāj zīmīti Sūzanai, lai no rīta izraksta rēķinu par atlikušo.
Vispār...
neiebilstat, ja 20 no tiem paturēšu?
Paldies.
Esi gatavs doties mājās? Ko, draudziņ?
Zāles mani nedēļām gandrīz nepārtraukti turēja tādā kā sapnī,
bet atzīšos, tas bija atvieglojums.
Jebkas bija labāks par Denija sejas izteiksmi.
Ne man jāvērtē, vai tas ir vai nav pareizais lēmums.
Bet jebkurā gadījumā es tevi simtprocentīgi atbalstu.
Es arī.
Tu dari to, kas tev jādara. Zoja sapratīs, kad paaugsies.
Apciemojumu grafiks būs tāds, kā apspriedām.
Plus trīs nedēļas vasarā, nedēļa Ziemassvētkos un aprīļa brīvlaiks.
Un kā ar apsūdzībām? - Uzreiz tiks atsauktas.
Kā jau es teicu, mūsu rokās tagad ir sviras.
Man rīklē kāpa panikas kamols.
Man vajag pildspalvu. - Vai es joprojām sapņoju?
Kas bija šis cilvēks, viltvārdis? Ko viņš bija izdarījis ar Deniju?
Piedod. Vienīgā, kuru varēju atrast.
Un tad viss nāca gaismā.
Tas nebija Denijs.
Tā bija tā zebra.
Es varēju liegt tai raganai saplosīt Zojas rotaļlietas,
bet es to neizdarīju.
Es zināju, ka man tas jāaptur, bet kā?
Enco! Atdod dokumentus!
Nāc šurp!
Kur viņš palika? - Izlēca pa logu.
Enco, atdod dokumentus!
Tas nav smieklīgi, Tonij. Enco, beidz! Nē!
Vispār jau diezgan smieklīgi.
Labi, tu paudi savas domas.
Zvani viņu advokātiem.
Pasaki - tiksimies tiesā.
Esmu ar Enco vienisprātis.
Esi drošs? - Es devu Īvai solījumu.
Es nepametīšu iesākto.
Vecīt, man arī vajag suni.
Denijs bija gatavs zaudēt visu. Ja zaudēs tiesā, viņš zaudēs Zoju.
Torīt viņa elpošana man šķita neparasta.
Dziļas ieelpas, ātras izelpas.
Es pazinu to skaņu.
Tā viņš elpoja īsi pirms sacīkstēm.
Nu viss, Enc.
Tas ir Tonijs.
Sveiks, vecīt. Paldies, ka atnāci.
Es būtu viņu aizvedis uz darbnīcu, bet viņš pēdējā laikā nejūtas īpaši labi.
Jā, nabadziņš. - Enc, skat, kas atnācis. Tonijs!
Enc, draudziņ. Kā iet?
Lai veicas, Den. - Paldies, vecīt.
Gribi paskatīties TV?
Suņus tiesas zālē nelaiž,
tāpēc biju spiests iztēloties, kas notiek pilsētas otrā galā.
Savā prātā izgudroju veselas ainas,
ko iedvesmoja Denija dienas notikumu pārstāsts vakara stundās,
kā arī mans, jāatzīst, melodramatiskais jūtīgums.
Iebilstu, jūsu godība! - Varbūt pie vainas bija mans vecums,
bet mana iztēle arvien vairāk mēdza kaut kur aizmaldīties.
Nē, ser, es pilnīgi noteikti to nedarīju.
Līdz...
Vai tas nav iespējams, ka kādā brīdī
jūs nolēmāt pielikt ātrumu?
Jūsu godība, iebilstu. Man jautāja, es atbildēju.
Kā?!
Jā. - Jūs neatceraties, ka nogalinājāt...
Braucu.
Kaut kas noticis, draudziņ. Gribi braukt līdzi?
Kas notiek, Den?
Ar zināmām pūlēm es spēju atšifrēt, kas bija noticis.
Un lai Dievs man palīdz.
Šodien Triša liecināja.
Vai pastāstīsiet tiesai par minēto fizisko aizskaršanu?
Tas notika tā, kā mans vīrs teica.
Tātad jūs personīgi liecināt, ka Deniss Svifts
nogrūda zemē jūsu vīru, kurš ir 20 gadus par viņu vecāks,
salauzdams viņa ribu un gandrīz arī plaukstas locītavu?
Jā.
Paldies. Vairāk jautājumu nav.
Jūs varat nākt lejā.
Mans priekšlikums ir paņemt īsu pārtraukumu,
kamēr es izskatīšu visas liecības un materiālus.
Es nespēju.
Kā, lūdzu?
Es nespēju!
Es to nespēju. Man šķita, ka spēšu, bet es...
Es neko neredzēju. Es tikai saku to, ko likāt man teikt.
Atvainojiet, bet es nespēju turpināt.
Es zinu, ka Denijs pārāk mīlēja Īvu, lai nodarītu pāri viņas tēvam.
Iebilstu. Lieciniece izsaka minējumu.
Advokāta kungs, tā ir jūsu lieciniece.
Viņi atsauca apsūdzības.
Visas. Lieta izbeigta.
Tu to paveici, Denij. Tas ir galā, vecīt.
Viņš to bija paveicis.
Denija risks atmaksājās.
Ja autobraucējam ir drosme radīt pašam savus apstākļus,
tad lietus ir vienkārši lietus.
Tēti!
Man tevis pietrūka. - Man tevis arī.
Zoja atkal bija mūsu.
Denijs bija viņu atguvis, un tā bija gadsimta uzvara.
Denij, te Luka Pantoni, atzvanu jums.
Luka, jā, sveiki.
Paldies, ka atzvanījāt.
Es gribēju pateikt,
ka tās problēmas, kas mani turēja ASV, ir atrisinātas.
Es varēju viņu iztēloties uz kādas greznas villas terases.
Pēc jūsu balss varu pateikt, ka tās atrisinātas jums pa prātam.
Jā, ser.
Un es gribēju zināt, vai tas darbs, kuru man piedāvājāt,
vēl ir pieejams? - Jā, ir.
Tādā gadījumā mana meita, es un mūsu suns Enco
ļoti labprāt pievienosimies jums Maranello.
Jūsu suni sauc Enco?
Jā, viņš sirds dziļumos ir autobraucējs.
Labi, lūgšu savu asistentu visu nokārtot.
Laipni lūdzu Ferrari.
Drīz atkal sazvanīsimies, Denij.
Čau.
Kas tas ir, Zoja? - Oho!
Lieliska ballīte, skat, kādas dāvanas. Jauka torte, Denij.
"Vēlu tev pasakainu dzimšanas dienu."
Ko tu dabūji?
Tēt, skat! - Forši.
Es ne...
Ja gribi, lai eju prom, es varu...
Vecomamm! - Sveika, sirsniņ.
Es varbūt nebūtu bijis tik piedodošs.
Bet Denijam bija jādomā par Zoju.
Bieži esmu dzirdējis izteicienu "gudrākais piekāpjas".
Vecotēt!
Tajā ziņā nepazinu nevienu gudrāku par Deniju.
Jau deviņi gadi.
Labi.
Gatava? - Uzmanību,
gatavību, starts!
Daudz laimes dzimšanas dienā. - Paldies, tēti.
Labi, kurš grib torti? - Es!
Jā. Vecomamm, palīdzēsi? Paņem nazi no virtuves.
Dažreiz man šķiet, ka mana dzīve bijusi reizē gan ļoti gara, gan īsa.
Jūtos tā, it kā būtu dzīvojis mūžību.
Ei, Enc!
Taču arī tā, it kā laiks vispār nebūtu pagājis.
Enco?
Dzirdu viņa balsī raizes.
Kas notika, čomiņ?
Ak, Enc.
Varu saost, ko viņš šodien darījis.
Motoreļļa, degviela... un grilēta vista.
Vari piecelties, draugs?
Reiz TV redzēju dokumentālo filmu par Mongoliju.
Labi.
Mongolijā, kad suns nomirst,
viņš tiek apglabāts augstu kalnos, lai cilvēki nestaigātu pa viņa kapu.
Esmu ar tevi, draudziņ. Esmu ar tevi.
Viņa saimnieks iečukst sunim ausīs savu vēlēšanos, lai nākamajā dzīvē
suns piedzimtu par cilvēku.
Ne visi suņi atgriežoties kā cilvēki. Tikai tie, kuri ir gatavi.
Celsim tevi augšā.
Es esmu gatavs.
Es zinu, ka nāve vēl nav beigas.
To man pastāstīja Īva. Un es viņai ticu.
Kad es atgriezīšos šajā pasaulē,
es jau būtībā būšu pieaudzis, kad tikšu izvilkts no dzemdes,
ņemot vērā manus sagatavošanās darbus.
Nu re.
Staigāšu starp līdzcilvēkiem, laizīšu lūpas ar savu mazo, izveicīgo mēli
un cieši paspiedīšu citiem roku.
Mans Enco.
Un es iemācīšu cilvēkiem visu, ko zinu. Visu, ko esmu apguvis.
Tagad tev labi? - Man viss kārtībā, Denij.
Tiešām.
Tu vienmēr esi bijis man līdzās.
Tu vienmēr esi bijis mans Enco.
Kad ieraudzīju tevi pirmo reizi, zināju - mums lemts būt kopā.
Es tevi mīlu, suņuk.
Ko tu te dari?
Izdomāju, ka aizbrauksim uz trasi. Man ir pārsteigums Enco.
Paldies, ka to noorganizēji. Mēs nebūsim ilgi.
Nesteidzies. Trase ir jūsu rīcībā.
Izpriecājies. - Paldies, sirsniņ.
Nav pārāk cieši? Labi.
Gatavs?
Labi.
Braucēji, iedarbiniet dzinējus.
Es nekad nebiju juties tik īpašs.
Tu to paveici, vecīt.
Bremzes un riepas ir iesilušas. Ko teiksi par vienu ātru apli?
Es gribētu te palikt mūžīgi.
Palikt kopā ar viņiem mūžīgi.
Izbrauksim šo maksimālajā ātrumā. Labi?
Kaut es varētu ieskatīties tajā, kas viņus gaida Maranello.
Denijs būs brīnišķīgs pilots Ferrari.
Tik brīnišķīgs, ka kādudien viņu izvēlēsies,
lai viņš izmēģina spēkus F1 komandā.
"Riskējiet ar mani," viņš teiks. Es gribētu to redzēt.
Enco!
Bet mēs nevaram dabūt visu, ko gribam.
Turklāt labākie nekavējas pagātnē, nepaļaujas uz nākotni.
Labākie braucēji domā tikai par tagadni.
Tu esi bijis labs draugs.
Ļoti labs draugs.
Labākais no draugiem.
Nāc šurp.
Mēs drīz brauksim mājās.
Bet šobrīd es vēlos tikai vēl vienu apli.
Tikai vēl vienu.
Ieriešos vēlreiz, lai viņš zina.
Ātrāk, Denij. Ātrāk!
Mudžello, Itālija Astoņus gadus vēlāk
Tēt!
Ar tevi grib iepazīties.
Nāc, viņi ir tavi fani. Tev viņi patiks.
Tu esi priekšniece.
Mēs esam lieli jūsu fani. Jūsu meita teica, ka neiebildīsiet.
Nē, protams, ka ne.
Mans dēls visu laiku runā par jums.
Viņš brauc ar gokartiem. Labi sanāk.
Vai parakstīsiet programmiņu?
Rīt skatīsimies sacīkstes no trases vidus.
Enco?
Mani sauc Enco.
Viņš grib būt čempions. Tāpat kā jūs.
Jūsu dēls man atgādina kādu senu manu draugu.
Mans telefona numurs Maranello.
Kad jums šķitīs, ka jūsu dēls ir gatavs, piezvaniet man.
Es parūpēšos, ka viņš tiek kārtīgi apmācīts.
Viņš visu laiku runā par jums.
Viņš saka, ka jūs esat visu laiku labākais autobraucējs.
Labāks pat par Sennu.
Nu, viņš sirds dziļumos ir autobraucējs.
Nāc.
Tulkojusi Laura Hansone